______________________ "VOROSILOVSKI STRELAC"
- Ti igraš. - U redu.
Sedi!
- A mi, Fjodorič... Mi tako... - Evo, i ja ću tako. - A mi?
- A mi ćemo tako... - Fjodorič? - Čekaj, čekaj, čekaj... - Ma šta radiš?
- Tebe mi je već muka. Sedi! - Ali, Fjodorič... - 'Ajde, 'ajde...
- I šta ćeš da radiš bez kraljice? - Tako...
- Šah! - Šah!
- O, nije to ništa, tu ću... - A mi, Fjodorič? - A mi, mat. - A mi, mat! - Šah-mat.
- E, tako! - I sad, i sad... - Bravo, Fjodorič!
- Zdravo, Katjuška! - Zdravo, ujka-Kolja!
Šta je to?
Vode ima, travke ima, sunca ima, pa šta ste se unervozili tako...
- Kada ćeš doneti? - Uskoro! Strpi se.
Koji je model?
"Bimer-525".
- Koje boje? - Zelen!
- I koliko? - Tu negde oko 20. - Mudro... normalno!
Da znam kako vožnju u sredu da organizujem.
Takvu marku još nisam vozio, a?
- A kada dođe sreda, znači baš mnogo... - Zašto, "baš mnogo"?
- Vidi kakva je to riba! - Gde?
Uuu, to je Kaća Afonjina, išli smo u školu zajedno. Ne daje!
Ne da kad ne tražiš. Zovi je!
- Ma, ne, 'Ajmo u centar da pokupimo ribe. - Zovi, zovi, zovi... Zar ti je teško?
Kaća!
Kaća, Kaća, sačekaj sekundu! Silazim dole!
Igore, 'ajde, 'ajde samnom!
"Igore, Igore, 'ajmo..." k'o dete si. Bez mene ne možeš?
Evo me, Kaćuša!
- Kaćice... Znaš li... - Zdravo! Šta se desilo? - Izvini... ti si Katarina?
- Sergejevna. - Drago mi je, Sergejevna. Ja se zovem Igor. Drago mi je. Dopustite...
Predivno... Može još jednom? Može još jednom?
- Kaća Sergejevna, vidite li ono inteligentno lice? - Da? - Naš drug, Borja Čihanov. Heroj!
- Heroj kapitalističkog rada. - I šta hoćete? - Katarina Sergejevna, situacija je sledeća...
Danas mu je rođendan, a niko, čak ni njegova devojka mu nije čestitala.
- I šta ja mogu da pomognem? - Samo čašu šampanjca, i malo topline za rođendan duši!
- Ne, ne mogu, moram da žurim. - Katarina Sergejevna, molim vas! - Moram kod dede.
- 5 minuta Kaćuša! - Moram kući!
- Hoćete da klečimo? Evo! - Ne! Poludeli ste! Ustanite!
Hoćete da ustanemo? Idemo? Idemo? 5 minuta!
Bobi! Dajte mi torbu da je okačim. Niko je neće ukrasti, a ni vas.
Ovaj skromni dom je našeg druga. Živi jednostavno, ali sa ukusom. Evo...
- Zdravo! - Zdravo! - Uđite!
- Kako se zove lepotica? - Kaaaća! Katarina Sergejevna, osećajte se kao kući...
- Dajte momci, dogovorili smo se. Samo 5 min. - Naravno! - Ko kaže!
- Mislio je 15 minuta, bar. - Za mene? - A-ha.
- Šta je to? - Obična čaša! - Ne! Ne mogu! - Vidi, iz boce je! - Ne! Ne mogu!
- Ne uznemirujte gosta. - Tako! Čaše za šampanjac! - Samo ja imam šampanjac?
- Ah, gusari piju tekilu. - Šta je tot? - Tekila? Meksička vodka. - Od kaktusa.
Znači, to je votka meksičkih gusara!
- 'Obložimo trbuh'. - To znači: Hajde, pijmo! Prevodiću sa češkog na ruski.
- Sada, prva zdravica! - Ja ne umem... - Eeeh...
- Katarina Sergejevna, podarite nam zdravicu iz duše. - Želim vam sve dobro.
No-no-no-no... još,još, još...
- Poljubac! Sada poljubac! - Ovo je rođendan, ne svadba.
- Čiji je rođendan? - Šta mu je sad?! -Ah! Meni je rođendan. 'Zaboravio sam'!
To znači da je glup i dosadan. Kaćuša, otpevaj nešto.
- A šta, Katarina Sergejevna dobro peva? - Katarina Sergejevna studira muzičku!
- Stvarno? A na kom fakultetu? - Dirižorskom! - Na Dirižorskom?
- Školuješ se za dirigenta? - Naravno! Katarina Sergejevna, pokazaćete mi?
- Pokazaću ti svoju palicu! - Baš smešno... Eto, čovek biznismen, a vaspitenje nikakvo.
- Kaća, pevaj! Otpevaj nešto! - Ne znam šta... - Pevaj nešto za rođenđan! - Kaćuša, molim te!
- Bravo. - Bravo! - Bravo! - Bravo! Tako, za zdravlje i svetkovinu!
Toliko bolesti postoji unaokolo. Zato pijmo, radi preventive.
- Meni je to mnogo. - Pa, za zdravlje! - De-de-de-de-de... - Ispi do dna!
Ispi do dna!! Ispi do dna!! Ispi do dna!! Ispi...
- Baš je gorko. - A ovo da probaš? "Novi Svet"!
- Ja idem... - Gde? - Kaća! - Moram da idem...
- Nije mi dobro. - 'Torknulad'!
'Torknulad,' to znači: šampanjac ti je udario u glavu. To je.
- Vreme je da idem. - Dobro, ja ću te... - Sedi!
- Moram da idem! - Odneću vas, Katarina Sergejevna! - Moram dedi... - Ne rušite zabavu!
- Moram, moram, moram da idem! - Ali, Katarina Sergejevna, ne rušite zabavu!
- Deda će da brine... - Neće. Ostani još, divna si! - Ali, dogovorili smo se.
Dogovorili smo se. Aah... pa niste videli našeg druga!
- Šta je to? - Sado-mazohistička sprava. Model 3001.
Kažu da jutrom, naš heroj muči i istežeeee... sebe!
I ima dobre rezultate. Za posao... na bojnom polju.
- Ili bi ga upucali, k'o zeca. - Mamlaze, ugrizi se za jezik.
Katarina Sergejevna, a gde živite?
Tamo, u onoj kući.
- Kojoj? - Onoj tamo. - Ah! vidim, vidim, vidim...
Jedina ima ulaz sa strane.
Idem sada.
Pustite me!
- Što me tako gledate? - Zaljubili smo se.
- U vas smo se zaljubili. - Pustite me!
- Biblioteka još nije otvorena. - Ni zabavište. - Možeš u budoar, Grofice! - Pa 'ajde, 'ajde...
- Šta vi hoćete. - Šta?
- Ma, šta vam je? - Bolje se spremi! - Opusti se!
- Pustite me odavde. Rećiću vas... - Polako, smirise! Uzivaj u zadovoljstvu.
- Jeste li poludeli? - Da, poludeli smo.
Yes, I went to eat there. Tako je, Katarina Sergejevna.
Ko ne bi poludeo, na takvu suknjicu?
- Vrištaću! - Vrištite. Vrištite, Katarina Sergejevna! - Misliš, pomoćiće ti!
Need some help? All right, hold it, hold it!
- Pa dobro, tiho. Tiho! - Tiho, tiho, tiho... - Pustite me, bitange!
'Ajde bre, brže!
Što pre završimo, pre ćeš kući... da vidiš babu i dedu.
- Šta je? Jebem li ti mater! Umukni! - Pustite me !!
Stop!
Ah, kurvo! Sad ima da te boli.
Bospode... Ne!
I šta? Teško je kada je prvi put?
- 'Oćeš još jednom? - Ne.
Šta misliš za sredu? 'Oćeš da dođeš?
Želeli bi to... Ništa... Ništa... Hladan sam. Kontrolišem se...
Čuj ti... Romantičar, ide druga tura! Prekidaj. Ustaj momčino! Film smo odgledali.
- A da pobegnemo? - Što to? - Pa neznam. Komšinica je.
- Ko su joj roditelji? - Ne znam. Živi sa dedom, penzionerom.
I šta je problem, onda? Idi zvekni je još jednom.
Katarina, ne možemo više. Nije naša greška što nam u sredu više sile poslaše takvo stvorenje.
- Bože, kakva gadost! - Katarina, sve ćemo isptaviti, ne plači!
Katarina, udaj se za mene. Šta misliš? 'Ajde, 'ajde, 'ajde sutra! Danas se odmori...
... a sutra se vidimo... - Gubi se, kopile!
Kopile? Dobro, dobro... Znaš šta... Evo malo novca za tebe.
Da sebi nešto da kupiš, u redu?
Dopustite... Izvolte, madam!
- Idemo kući? - Gde drugo? Kući da se odmorimo.
- Dao si joj kintu? - Da. 150.
Ej...!
Dobra je...
- Uh bre... - Ruke!
Lopove!
Katarina, ti si?
Bože moj...
Kaća... Kaća, šta se desilo? Šta? Šta je bilo?
Kćenka, unuko... dušo... Reci mi, gde si bila?
Ko te je povredio? Slušaj... Pa, reci mi!
- Ko? - Vadim. - Koji Vadim? - Pašutin, da drugovima.
- Šta? Nije jedan? - Trojica.
- Gde? - U komšiluku, gde mu prijatelj živi.
- I ko je? 'Bakalin'? Ko? - Da. - A što si mu otišla? - Rekao je da mu je rođendan...
'Ajdemo, 'ajdemo, Káćenka.
'Ajdemo, dete moje. 'Ajmo moja dušo, moje srce. Ništa, ništa...
Gde ćeš?
Kaća, ne pravi gluposti!
Izađi odmah, Kaća. Otvori vrata! Otvori!
- Fjodorič, gde ćeš? - Ljoška, strašno... Mnogo strašno.
- Pa ajde uđi. Šta se desilo? - Pomagaj Ljoša, pomagaj! - Uđi u kuću!
- Kaća... - Šta, Kaća? - Kaću su silovali. - Ko je to uradio? - Taj... prokleti 'Bakalin'.
- Čuhanov? - I sa njim, dva prijatelja.
- Vidi... još slave, muzika... briga ih, kao da se ništa nije desilo... - Rekoh, zatvori vrata!
- Gde je Kaća? - Kući, kupa se... - To je problem.
- Kakav problem? - Dokaz. Opraće ga! Daj, Fjodotiču...
- Kakav dokaz? - Za pokretanje slučaja. Šta je? Ne razumeš?
Na ekspertizu treba odmah da ode. Da se dokumentuje...
... i situacija bi sasvim bila drugačija. - I šta će da bude? Njima treba...
- Polako, razborito... Slušaj me pažljivo! - Dobro.
Odmah se vrati kući. Iz kuće nigde ne izlazi, Kaću nigde ne puštaj!
- O svemu tome, sedi i napiši prijavu. Razumeš? - Kakvu prijavu, Ljoška? Jedva živa ostade...
- Nemojte tako, Ivane Fjodoriču! - Gadovi. Ne samo nju, i mene su silovali!
- Gadovi... - Idi kući. Hajde, odmah.
Kopilad...
- I šta? Idemo li da se sukobimo sa njima? Koliko ih je? - Trojica.
Još nešto. U slučaju ikakvog otpora... lice... Ne. Lice ne diraj. Lisice, prvo njih.
Neće ti više da maltretiraju ljude. Toliko. Idemo.
Stani. Dođi ovamo.
- Tu je? - A-ha.
Daj mi automat.
Ko je to?
Mamlaze, svu mi vodu potroši? 7 dana kako sam izašao iz zatvora a još ne mogu da se okupam.
Otvaraj, pederu!
- Na pod! - Šta je to...? - Samo korak i ostaćeš bez 'bubuljice'.
- Šta hoćete? Iz kog ste odeljenja? Hoću da telefoniram. - Gde, u UN?
- Telefon je mrtav. - Hvala. - Advokat ti ne treba. - Treba... - Praparšček! - Da!
- Dovuci advokata! - Razumem! - Smiri se. Pročitaću ti tvoja prava.
Ušli smo po prijavi da se u ovom stanu dogodio zločin silovanja, iz člana KZ 131 paragrafa RF.
Lišavanje slobode do 10 godina. Mali! Ja bih te kastrirao!
Žrtva je spremna da svedoči. Pored tebe, ko je još učestvovao? Ko je organizator?
- Ti si to bio, da? - Zašto ja?
Baš si slatkorečiv. Ako nisi ti, ko je? Onaj tamo?
- Mislim da mi imamo... - Ne treba da misliš. I zapamti...
Saradnja ti pomaže na Sudu. U redu poručniče, sastavi protokol dobrovoljnog priznanja!
- Potpisani priznaje nasilje... - Ne priznajem. Vi ste me naterali...
Druže kapetane, posuda je razbijena, a u kupatilu, evo, jedan dokaz sam našao.
A šta je to? Jel' to dokaz? Dokaz! Odmah potpiši priznanje!
- Neću da potpišem nikakvo priznanje. - Šta? - Neću da potpišem nikakvo priznanje.
- Poručniče, čuli ste? Osumnjičeni pruža otpor. - Vidim Kapetane. Napisaću u izveštaju.
- Čuo si? Hoćeš da potpišeš? - Ne! A i vama ću doći glave...
- Ih, đubre jedno... - Doćiće vam glave... - Ih, kakav si seronja, kao i svi oni.
- Ti si taj manijak koga cele godine lovim! Pogledaj kroz prozor, poručniče! - Zašto?
Pun je mesec. Psihotični tada nisu pod kontrolom.
- Jesi li čitao o manijaku, koji je sekao i jeo ženske grudi? - Jesam. - Onda, pred tobom je!
On jede ženske grudi! Evo ima krvi na bradi! Vidi mu bradu! Sva je krvava!
- Nisam joj jeo grudi... - Nisi jeo? - Da! - Samo si joj lizao? - Da. - Lizao? - Da!
Piši priznanje!
- I tako, jedan je sve priznao i potpisao priznanje. A ti? - A, šta ja? - Priznaješ?
Šta?
- Pa, silovanje. - Čuj kapetane, pojma nemam o čemu govoriš?
- Čemu to, kapetane? - A šta to?
- Možemo da se dogovorimo. - Ah, novo-rus...
'Bez dogovora, nema razgovora.' Sve se kupuje i sve prodaje. Ništa nema na veresiju. Da?
- Šta njemu? - Pa on je glavni. Organizator je, i glavni silovatelj. Piši, poručniče!
- Ništa o čemu pričaš, nisam bio! - Tako ću da te odradim, smradu...
... i priznaćeš i preuzeti na sebe i ubistvo Princeze Diane, razumeš? - Ništa ne potpisijem.
- Potpisaćeš. - Ne! - Da vidimo. Stepanov! - Da. - Ovamo!
- Ovoga, pritvori. - Razumem! - U kriminalno. 24 sata! Sa ološom...
... i rećiće nam sve svoje prljavštine! Znaš li šta tamo rade onima optuženim za silovanje?
Prvo, poseru se na tebe, da bi ti telo bilo meko i ženstveno...
... a onda, guzicu ti puste u promet. Za robijaše, to je prosto poklon.
A ujutru, otićićeš u drugu ćeliju, i dobićeš u bulju par flaša votke.
- Šta? Vi to ozbiljno? - Glavno da bude po zakonu, i u duhu pravde! Idem ja!
- Da vidim kako ti se drug, koprca u mreži pravosuđa. - Ustaj.
- Druže kapetane! Druže kapetane! - Slušam!
- Nisam sam u tome učestvovao! - Ah! Rešio si da govoriš. - A-ha. - Dobro.
- Napisaći tvoje priznanje, uz priznanje ostalih članova bande...
- Kakvoj bre bandi? Samo smo se zezali, popili... - Devojku ste silovali?!
- Razumite... - Pitao sam te, smradu, a ti ne odgovaraš! Pričaj ili si u ćorki za pola sata.
- Nije sanamerom... - Kaži prosto: "Uradio sam!" - Pa, uradio sam!
- Sva trojica? - Da! - Ko je prvi?
- Shvatite... - Ponoviću pitanje: Ko je prvi? - Rekli su: "'Ajde ti!" - I ti, pođe. - Pođe.
Bedniče... sad si ga najeb'o! Tačno, glavni je! K'o lokomotiva. Koliko si težak?
- Šta? - Šta bre ti, šta? Koliko imaš kilograma? - 100 kg. - Jasno, crve!
- Zamisli samo torturu i koju je na devojci skot izvršio. - Bilo je brzo, samo to...
- Kakva si stoka! Zar, Kaću? Pred očima mi je rasla. - Čaršaf je pun krvi!
- Kao malu sam je na rukama nosio. - Čija je to krv? Tvoja? - Nisam ginekolog, kapetane.
Platićeš, obećavam ti! Smradu debeli! Piši njegovo priznanje!
Shvatate li, kako je to čudna kombinacija okolnosti. Zdravo.
- Student? - Student! - Šta studiraš? - Studiram srukturnu lingvistiku.
Sve učimo pomalo, nešto i nekako. Upravo, druže kapetane!
- Da pogledam? - Sve gledajte. - Video! - Ta kaseta nije moja.
"Grubi seks'... Inteligencija! Elita.
- Sedi kako priliči. - U kom smislu? - Sedi kako priliči!
- Da vam kažem nešto... - Šta da mi kažeš?
- Treba da ste informisani. Činjenica je da... - Činjenica je da su ti ortaci već dali iskaz.
Već su potpisali priznanje i iz njega sledi, da si glavni nasilnik ti! Ti, Prljava bitango!
- Ti si devojku uvukao si je u kuću i ti sve si isplanirao! - Zašto ja? - Druže kapetane...
- Prijaviću vas zbog ovog? - Slobodno prijavi. Pismeno ću ti potvrditi.
- Pa, šta se ovde dešava? - Grupno silovanje. Hapsimo bandu.
- Koliko ih je? - Trojica. - Ko su oni? - Vlasnik stana, Boris Čuhanov...
... biznismen, ima lanac piljarnica.
Mlađi islednik Podberjozkin! Drugi je Igor Zvarugin, student, a treći: Pašutin.
- Da se upoznamo: Pašutin Nikolai Petrovič. - Kapetan Kosajev.
Znamo se, Nikolai Petroviču. Lane ste mi pisali prijavu zbog navodno loših rezultata.
- I šta, dobili ste priznanje? - Da, tačno! Satavili priznanje, a uhapšeni su potpisali.
- Pametno urašeno. - Naučio sam kritiku. A kako ste vi saznali. Slučajno?
Komšije su pozvale. Oni znaju mog kretena, i da stalno pravi gluposti.
Pijančenje, silovanje, ugrožavanje života, podmićivanje...
... sasvim uvereni u svoju nedodirljivost. - Pazite se pazite, kapetane. U redu...
- I šta raditi? - Priveću ih u teritorijalnu stanicu.
- A ako vas zamolim da zaboravite privođenje? - Ako mi naredite, zaboraviću privođenje.
A ako vas jednostavno zamolim? Od vas zavisi, kapetane. Imate li dece?
Da. Dvoje. Devojčice, 8 godina i 15.
- Druže kapetane! Izvinite... Ovo je ispalo mnogo više. - Šta to?
- Kažu da se svake srede slučno događa. - Šta znači: "slučno događa"?
Šta hoćete da kažete? Da svake srede nekoga siluju?
- Stalno se događa... - Govorite jasnije!
Uhapšeni Pašutin je priznao, a komšije su potvrdile.
Sredom im je 'ženski dan'. Momci se obično sunčaju, posmatraju cure i navlače ih...
... zbog seksualnog zadovoljstva. - Dokaz imate? - Da, tačno.
- Svedoke? - Naravno, druže kapetane.
Ustaj!
Pa, onda sine? Uspeo si da nađeš svoju zabavu?
- Ta dromfulja... - Kaća dromfulja?
Zapravo, sud to ne dozvoljava, druže pukovniče. Nije dobro za sudski proces.
- Upotreba sile stvara problem. - Dajte mi ga, kapetane, ja ću ga kazniti.
- Vodite ga... čim mi date pismenu izjavu. - Kakvu pismenu izjavu?
"Ja, dole potpisani izjavljujem da preuzimam uhapšenog silovatelja Pašutina" Datum i potpis.
Grešiš... grešiš, kapetane.
- A vi? Ne grešite? - Postaraću se, da ti to dokažem. Postaraću se.
- Gde da ih vodim? - Samo ne sa njim, molim vas! Ubiće me.
Da sam siguran u to, lično bih te odveo roditeljima.
- I gde? - U stanicu! U ćeliju! - Kapetane, da prosledimo prijavu?
Da, iako će za pola sata, da izađu odatle... U ćeliju.
Kaća!
Ostavi me.
Dobro jutro.
Kaća! Čaj će se ohladiti.
Ne mogu. I sebi izgledam odbojno u ogledalu.
Znaš čega sam se setio? Kod nas, na trećem spratu...
... živi doktorka. Popričaj sa njom. Može ti pomoći.
Ne mogu. Trebala bih sve da joj kažem.
- Ja ne treba ništa da kažem. I tako već ceo kraj zna. - Ceo kraj zna?
- Pa, milicija je došla. - Deda, sada ni na ulicu neću moći da izađem? - A zašto?
- Svi će da upiru prstom u mene. - Neka upiru! Krvi ću im se napiti!
- I kako je? - Ne brite, Ivane Todoroviču, nije tako loše.
- Dakle ja grešim? - A šta ste mislili? U takvoj situaciji nikada nije dobro.
- Sada devojka nije baš pri sebi. - Oh, Bože, Bože moj... Bože moj...
Neka ostane kod kuće. Vreme leči, a glavno je, da proba sve da zaboravi.
A znate, ona ne izlazi iz kupatila. I mislim se... Da ne naudi sebi?
- Ne, ništa tako nisam primetila. - Niste? - Ona se drži poprilično. - Hvala Bogu.
Da... Ona je sada u sred ispitnog roka.
- Pozovite Akademiju i recite, da je bolesna. Daću joj opravdanje. - Dobro.
Ivane Todoriču, ne ubijajte se tako. Za toliku brigu nema razloga, verujte. Biće sve u redu.
- Slušate li me? - Slušam, slušam. - Slušate?!
- A šta ona voli da jede? - Sve. - Onda, dajte joj zdravu hranu.
Hvala vam.
Fjodoriču, polufinale počinje! Kako si ti?
Da... žalosno je to.
A vi, jeste li čuli? Pustili su ih...
Da! Ah, to si ti... Odakle? Baš te dobro čujem.
Normalno živim. Moj glas, k'o glas... Normalan glas.
Katarina? A, gde bi bila? Na Akademiji.
Šta? Zar si zaboravio kolika ti je kćerka?
Kada dođeš, razgovaraćemo. Zdravo!
Jel' može? Mati ti je zvala, iz Turske. Uskoro dolazi. Doneće ti kaput.
Koja ti je veličina? - Ne sećam se.
Ima još nešto. Obaveštenje je došlo.
Istražitelji su te zvali.
- Treba da ideš, Kaća. - A čemu?
- Pa, treba da kažeš to što su ti uradili. - Ma, pusti... - Ne, neću da pustim!
- Neću da pustim! Samo je zatvor za takve svinje! - Deda! Ne mogu...
- De-de, šta ti je? Šta ti je dušo? Sve će biti dobro, videćeš. - Ne, dobro nikada neće biti.
Biće... reč ti dajem.
Čekaju vas, uđite.
- Jel' slobodno? - Čekaću te ovde.
- Dođoste, najzad. A ja mislio da ste rešili da odustanete. - Odustanem, od čega?
Uobičajeno je zahtevati miran dogovor, npr. No dobro, da vidimo šta se sa vama dešava.
Sa mnom se ništa ne dešava.
Znači, kažete da nije bilo silovanja? Pa, kako se to desilo?
- Sve sam napisala. - I milicija je svašta napisala i imam osećaj, sve sa namerom.
- Ali, nisam bio prisutan, kod samog akta silovanja. - Vama je to smešno?
Naravno, ne! Ako sam rekao nešto neprijatno, molim vas oprostite.
Ja hoću samo tačne detalje. Da li se...
... vi, sa Vadimom Paašutinom odavno poznajete?
- Da, išli smo zajedno u školu. - Družili ste se?
Ne. Možda smo jednom, dva puta razgovarali u školi.
Razgovor ruku daje. A onda sledi silovanje.
- Mogu li ići?
Bežite, naprasno? Ne želim da vas povredim.
Ali, shvatite, karakter našeg posla je da se srećemo sa najgorim stvarima u ljudskom životu.
Ma, sedite, sedite, sedite...
A drugu dvojicu... Zvarigina i Čuhanova, da li ste poznavali?
Zvarigin je često bio u našem dvorištu. Dolazio je kod Čuhanova.
Taj Zvarigin je simpatičan. Lepuškast. Sportista. Ljubimac devojaka.
- Je li vas on nagovorio da dođete u stan? - Da, on i Pašutin. - Da, on...
Mišljenje fakulteta o Zvariginu, uopšte nije loše.
A zašto nije? Verovatno da tamo nije nikoga silovao.
Pravi odgovor.
Istražitelj Seveljov. Slušam.
Ah... ti si. Ne, ne mogu, danas nije došao. Slobodan dan.
- A Čuhanov Borisa, odavno znate? - Da.
- Godina? 10 god., 20...? - Ja nemam 20. - 10 godina imate? - 10, jeste.
- I, koliko godina znate Čuhanova? - Od kako se uselio u stan.
- Ima već nekoga. - Znači, poznajete Čuhanova godinu. - Nismo prijatelji.
Saprigina, sačekaj malo!
- Matori, oćeš da te namirišem? - Glupost.
I pitaću vas još nešto. Koliko ste često bili u stanu, gde su vas silovali?
- Nikada pre nisam bila ranije! - Ali, tada ste bili, i pili ste. I tu je tačno napisano...
... da ste otišli tamo sami, pod ruku sa Zvariginom, zajedno smejući se...
... Kao da znate šta vas tamo čeka. - Jeste da sam išla? Ali recite, čemu sam se to nadala?
Odgovor je: Može biti da ste hteli na brzinu da zaradite novac.
A možda, da vam se sviđao stan i želeli da živite u njemu...
... i smislili ste plan, kako da do toga dođete, i da vas oženi.
Vi mislite da bih se udala za onoga što mi je uradio tu grozotu?
Ne, nisam tako rekao. Ali da vidimo sledeće.
- Zašto ste uništili sve tragove? - Nisam znala šta da radim.
- Zašto niste otišli kod doktora? - Nisam znala da moram!
Bez obzira na vaše emocije, vaš slučaj proslediti ne mogu.
Đubre.
Ja ću pravdu da nađem! Ma koje su to bitange...
Deda, slušaj... A možda sam i htela na brzinu da zaradim...
... ili Čuhanov stan da dobijem. Šalim se, deda, šalim se.
Pu, Gospode...
Ih, bre... Kaća slušaj. Na obali Majamia, to je Američka turistička destinacija... Majami...
... 5.000 posetilaca je iz Rusije.
A odakle oni tamo? U Majamiu?
Lopvčine...
- Što tu stojiš, matori? - Da te zapamtim.
Sa žaljenjem, dokazi koji su prikupljeni o narušavanju, javnom narušavanju normi...
... kao takvi, ne mogu biti iskorišćeni.
Ovo je jasno. "... stoga, u odsustvu dokaza toga, slučaj o zločinu ostaje zatvoren."
Ja se sa tim potpuno saglašavam, i sve je u okviru zakona.
A vama poručujem, da je nužno bolje vaspitavati vaše dete, tj. unuku.
- Imate li pitanja? - Imam jedno.
- Čemu se vi nadate? - Ne razumem. - Razumećeš!
- Doći će vreme, da ćeš da razumeš. Usranko... - Šta?
- To što si čuo! - Da se gubiš odavde! I ovde više da ne kročiš!
Oj-oj-oj, vidi kako diže glas. Ponosan, gazduje, važan... Tako si profesionalan....
Rano veruješ u svoju pobedu, rano. Platićeš sve, sve ćeš platiti, nalickani...
Optužuješ me deda, ali kod mene se sve snima.. svaka tvoja reč.
Da, tačno, i dobro. Preslušavaj to noću i Bićeš pametniji.
Mada, to tebi nikako neće ući u glavu.
Usranko!
- Zdravo! - Zdravo! - Prođite!
Da... Uživaš... Pa kaži mi... Kako ide posao?
Država novca nema, a još banke gradi.
Deda Vanja, da popiješ čaj?
- Zahvaljujem. - Čaj, molim vas!
Oh, šta je to? Vidite ko dolazi i odlazi?
Zašto si došao?
Shvati, potrebno mi je 5.000 dolara.
- Ne shvatam, deda. - Šta ne razumeš? Rekao sam: Treba mi je 5.000 dolara!
Hoćeš negde da putuješ?
Nešto slično.
- Lepo mesto, ali put je... - E, tu sam se rodio.
- Razumem, deda Vanja, ali to vredi 300, najviše 500. - A ja prodajem za 5.000 $.
Kuća nije bitna, može se srušiti. Ali, tamo će ići put, ti to znaš... Znaš li?
- Da, deda Vanja, ozbiljan je ovaj posao. - Kupuješ ili ne? - Kada ti treba novac?
Sutra.
- Zdravo, Fjodoriču! - Zdravo, Sura! - Šta je novo? - Ništa.
- Gde teraš ovo? - U Tursku. Prevoz otpada. - Aaa... - Kako unuka? - Hvala, dobro.
- Deda, jesi li to ti? - Ja, Kati,ne boj se. - Tako sam se zabrinula.
- A, bio na selu. Da vidim šta ima... - Znaš li šta se desilo? - Reci, šta se desilo.
On je došao.
- A ko to? - Pukovnik. - Zbog čega? - Novac je doneo.
- Kakav novac? - Mnogo novca. - I šta? Prihvatila si?
Nisam znala da je novac. Otvorila sam vrata, a on stoji bez uniforme.
Rekao je: "Oprostite Kaća, jel mogu..." Ja sam stajala, a on je gurnuo i ušao.
U lice si mu trebala baciti novac! Glupačo! Što mu u lice nisi bacila?! U lice !!
Na !! Zadrži ga !!
- To je loše što si uradio, starče. - Još ništa nisam uradio. - Ali, nameravaš? - Nameravam!
U zdravlje!
Teta Masha Artimova je dolazila. Ostavila je ključeve.
- Gde je to ona otišla? - U selo. Zamolila je da joj prepaziš pticu.
- Jel' dugo? - Rekla je, tri nedelje.
- I šta sad? Tamo svi znaju. - Gde tamo?
Tamo... Na vrhu...
- Sačekaj me, na trenutak. - Deada, ohladiće se!
- Zdravo, Ivane Tedoroviču! - Zdravo.
Oh! Papagajče...! Papagajče, ne sećaš me se?
Papagajče...
Nikome ne otvaraj! Čuješ li?
Deda, što se normalno ne obučeš za Molskvu! K'o železničar si. Besplatno će da te prevezu.
Šta to prevoze, besplatno?
Odoh!
- A grabulje, čemu će ti? - Ko mnogo pita... mnogo zna.
Deda, šta si naumio? Promenio si se, ali ne znam na koju stranu?
Na pravu, Katya, pravu...
Teško je svoje godine menjati.
- Deda! U Moskvu ideš da se žališ? - Da se žalim...
- I šta? Nedostaje ti nešto? - Gas. - Šta? - Gas!
Ti ćale, izaberi. Kao veteranu, daću ti ekstra popust.
- Svuda je pseta.
A ti bi, Šta? Pušku, možda?
'Gauvic'...
Možda... repetirka.
Ti ćeš ubica da postaneš, ili šta? Ili već jesi, matori.
Usta zatvori. Muva će ti uleteti.
Eto, vidi šta televizija od ljudi radi.
- Ćale, jesi li se ti za oružje raspitivao? - Ti se raspituješ. Ja se interesujem.
Pa, 'ajmo...
'Ajmo.
- I samo da te obavestim... Novac nije kod mene. - A gde je?
Adresu, da ti zapišem? Ili ćeš da zapamtiš?
- Ovde? - A-ha. - Šta želiš, ćale.
Pozdravljam.
- Kakva ti, ćale, puca treba? - Puca treba vama mladima, a meni treba repetirka.
Na našem jeziku, tako se ne naziva puca. I zvuči zastarelo. Čuješ kako zvuči?
- Have you heard any? - I had to be lucky.
Zvuči suvo i oštro u ustima, i zato je, puca.
- Znači, meni treba puca? Ne mislim tako. - A zašto?
- U lov idem... - A optika? - Nije zgodno, ne isplati se.
- Lepo! A kako to znate koja je roba dobra? - Televizor gledam. - Gledate, dobro!
- I punjenje hoćete? - Šta je to? Patrone? - Brzo uči, da?
- Trebaće mi punjenja... oko 20. - Što tako mnogo? - Da gađam u metu.
Profesionalna roba. To mnogo košta.
- Da... - A zakon i vlast?
A gde si ti video zakon? Samo sede u kabinetima, a kabineti su im puni.
A ti, novac probaj da im daš, koliko za repetirku daješ. Novac sve kupuje.
'Ajde već, hoću da kupim.
- Sada, ćale, izvini, moram da ti vežem oči. U redu? - Napred. - Onda, dobro.
- Stigli smo? - Da, samo pravo.
Ta je uobičajena. Takav kalibar ti ne bi odgovarao.
- A ova? - To je dobra sprava. SVU, dobra puška.
- Sa prigušivačem? - Ne, ćale, sa zaštitnikom plamena.
Onda, ne, momak. Treba mi sa prigušivačem.
- Pa, gde si bre ti pošao? - Pa, dobro. Ima jedna specijalna.
- Ali zbog te, nisi došao. - Pa, pokaži je! - Sura, donesi!
- Ali, neće ti biti teret na džepu, ne tebi, kao veteranu. - I kao učesniku velikog rata.
- Oj-oj... A, jel' s' prigušivačem? - S' prigušivačem
- A procenjena udaljenost? - Za decu! Ako ne piješ pogodićeš šibicu sa 300 metara.
- Spreman si? - A-ha...
Ne, ćale, ne ide tako. Slušaj, pomeri palac i polako povlači oroz jagodicom.
- Tako? - Dobro. Vrhom ne celim. Ne diši dok povlačiš.
- Onda loviš trenutak, između dva otkucaja srca. Spreman? - Spreman...
'Ajde.
- Ti si za snajper, ćale. - U jebem ti, k'o vorosilovski strelac da je...
- Kakve patrone hoćeš? - A kakve imaš? - Obične, za životinje... - Pola, pola.
- A kažeš da đtetu da praviš nećeš. - Predomislio sam se. - Koliko komada.
- Daj mi po deset. - Za rezervu? - Život sam sačuvao zbog rezerve. Malo od svega...
... šibice, kerozin, hleb, so... i sada eto, i do patrona sam došao. Gospode...
- Zdravo, Vanya. - Zdravo.
- Hej, ima li nekoga?!! - Deda! - Eh ti, dušo moja?
- Zdravo. - Ćale!
Eh, kakav je kaput... Prava Snežana.
- David. - Zdravo. - De, tata, de, de... Hajde, opusti se.
- Umi se. - Dobro. - 'Ajmo, Kaća, 'ajmo, 'ajmo... e, tako, pošli smo.
Zaboravićeš Kaća, zaboraviti... Zaboraviti k'o da nikada nije bilo.
Evo... Znaš, kada bih ja... Davide, zatvori uši!
Kada bih se sećala svih nasilnika u svom životu, uključujući i tvog oca...
- Majka ne mogu biti. - Muškarce bi trebalo uštrojiti ako siluju ženu, bez obzira ko da je.
A nedavno, kada je novac govorio u Varšavi, ti si pobegao. Bolje ćuti!
- Idem sa dedom da popričam. - Miškarac je uvek kriv. U redu, u redu...
- Znaš... šta mi je na srcu? - Šta?
Što si tako jeftino, svoju kuću prodao?
- Hajde... de, hajde da nazdravimo. - Pa, hajde, kćeri, hajde...
Tata...
... znaš... novac mi je jako potreban. Kod nas, ulaganje u investicije je dobro.
Treba da bude zamenjen... David, uskoro će otići.
- A on, šta je? - Pa... - Sledeći muž?
- Treba da je u vrtiću? - Ne, tata, ne, ne... - Kako uvek decu izabereš?
Ako nema ničega tamo u 'planinama', zašto ti treba? Zašto?
Ma, tata, ne... kako da ne...
Neko treba da ga vuče. Onaj je bio pravi, ne samo pijano kopile, oprosti Gospode...
Tata, neophodan mi je novac, tata...
- Nemam više novac! - Kako to, kako? Za kuću na selu, po zakonu, deo i meni pripada.
- Po zakonu? - Da. - Nemam više novac! Straćio sam ga.
- To nije moguće. Šta, kockate se? Na strptiz idete? Toliki novac... - Slušaj ti...
... smrdljivi grebatoru! - Nemoj tata, nemoj... - Umukni!
David ti se ne mešaj. On je star, i drugačije razmišlja. Idi odavde, idi, idi... hajde...
- Nesposobni! - De, tata, šta još? Nemoj bre, nemoj...
Tvoja jadna ćerka je jedva živa ostala. A tebi je samo novac važan... i muškarci!
Nikada pre nisi bila takva. Olja...
Od tebe...
... Kaća je mnogo više zaslužila. - I vratio si novac od pukovnika.
- Od kakvog pukovnika? - Od Pašutina.
Zbog sinovog zločina.
- Ej! e-e-ej... Šta, šta, šta to radiš? - Maaarš !!
- Napolje! - Tata, tata! Ma, prestani, tata!
Čerka?!
- Deda, pa šta ti je? - Ništa, ništa...
Zašto od mene stalno kriješ stvari?
Oh! Ne boj se, neću umreti.
Sada ne smem da umrem.
- Pozdrav, Fjodoriču! - Pozdrav. - Zdravo, Fjodoriču!
- Ej, Fjodoriču, zdravo Fjodoriču. Sedi. - Izgledaš sveže, Szlavka? - Sedi...
Fjodoriču, kada ćeš se glavnom sportu vratiti?
- Kakvom to najboljem sportu? Ja sam bolestan. - I bolestan, trener bi mogao da budeš.
Sreda... Mamlazi stižu! Piju, razgolićuju, razvlače...
- Razvukli su se, odavno. - Riba razna, baš nije zarazna !!
- Lovac i konj zajedno, velike su vođe. - Ma da, u Africi su vođe. Šah!
- Šta savetuješ, Fjodoriču?
Od šaha se ne umire. Mrdni kralja.
Ovamo!
Brže!
- Šta se desilo? - Glupost neka. Izgleda da mi je šampanjac eksplodirao.
- Šta? Je li mu jajca razbilo? - Ma, daj... A što ne može biti? Što ne može biti?
- Deda, šta je sa tobom? - Zamorio sam se.
- A kakva je to buka na ulici? - Nešto se desilo. Danas svi zaboravljaju sve.
Rat... to sada ne razumem... ko sa kim ratuje.
Zbog koga su hitnu zvali? - Zbog studenta. - Kog?
Tamo nekog.
- Zvarigina? - Ne znam im ja prezimena, niti hoću da znam.
- Šta ste pili? - To nas pitaš? - To pitam: šta ste pili?!
- Šampanjac. - I šta? Eksplodirao je? - Da.
- Gde je on sedeo? - Tu.
- Oružje, jel' se čulo? - Odakle sad oružje? - Ni granata, ni petarda. - Ne.
- A ovo? Možda je imao nešto u džepu? - Ne. Bio je u gaćama.
- Da, bio je. Zvargin je bio u gaćama. Što me tako gledaš? - Ja hoću da shvatim...
... šta se ovde desilo?!!
- MOže biti da je ovde bilo i stranaca? - Ne. - A device. Kakve, device?
- Danas je sreda. - Ma, majke mi Božije, ne interesuju me.
Pa, prijatelju vašem se ne može pomoći. On je kastriran.
Ali, da bih spapsao vas, moram da shvatim šta se desilo.
- Spasao? - Od čega? - E, to i pokušavam da saznam.
- Ko je to? - Ne znam. - Nekoga čekate? - Ne. Sad ću da vidim... - Sedi !!
Ja sam Vote.
- Sviđam ti se? - Veoma. Uđite. Odavno vas čekaju.
- A kuda žuriš, "mladi" čoveče? - Tamo će ti i bez mene posla biti.
- Zdravo, Fjodoriču! - Zdravo, zdravo... - Čuj, dobio sam ideju.
- Sastaviću pismo glavnom Tužiocu. - Šta?! - Ićiću da se obratim Glavnom Tužiocu!
- A... 'Ajde, 'ajde, hvala ti za trud... - A gde si ti bio?
- Kad god sam te tražio, nisi tu. - Putešestvujem.
I u Americi, kažu, oni najstariji samo putuju.
Gade...
I, pročitao si! Pitanja, imaš?
Ne. Sve je izloženo veoma gramatički.
Kaća je i zapete napisala kako treba. Gramatički se baš potrudila...
Pojasniću ti, jer si ti glup i jadan. Ekspert je utvrdio da je to bio metak.
Shvataš? Metak. Taj koji je otkinuo jajca tvom prijatelju.
- Tako, konačno shvataš. Imali ste oružje? - Već sam ti odgovorio na to pitanje.
Ako mi ne veruješ, možeš da otvoriš istragu.
Pusti svoje kostolomce, da mi iznude priznanje.
- Napišu priznanje i puste psa da te prati. - Izlazi napolje. - Šta?
Bio je momak...
Pa, takav je naš život.
- Vidi, vidi! - Šta? - Da, prava su. - O-ho-ho!
- Da... - To zato, što je 'novo-Rus'.
- Problem? - Samo gledam vaš auto. - Ti bedniče da znaš, sve sam novo kupio.
- Čuj dečko! Daj mi krug, a? A da ti operem motor? - Operi sebe, matori.
Tako su dobra kola na putu zaustavili, a ona, puna oružja.
Što ne parkira gde treba. Tamo nema stanova. Ne sve da nas ugrožava.
Pusti sad kola, u pizdu materinu!
- Šta se desilo? - Jel' ti znaš šta se desilo? Možda su bombu podmetnuli? - Ma kakva bomba?!
Meljete, samo meljete.
- Deda, jesi li kući? Zamisli šta se u dvorištu desilo! - A šta se desilo?
- Ti nisi čuo? - Ne. - U kupatilu si dan presedeo?
Takoće sav život mimo tebe da prođe.
Šta ste pronašli u vezi kola?
- Zdravo druškane. I kako mu je? - Malo je goreo. Ali se dozvao pameti.
- Koji deo tela mu je nastradao? - Leđa, zadnjica... - Jajca.
- Baš mi je prijatno kad tako govoriš. - Hoćeš li da ti kažem tajnu? - De!
- Ti si sledeći. - Ne razumem. - Sve ti razumeš.
Sve ti razumeš. Pa, dragi moj, u vašem krugu pojavio se još jedan dobitnik...
... i nadajmo se da ćeš imati sreće. - A ako nemam sreće? - Sahranjen si.
- Ne misliš da je to slučajno? - Dva puta je metak pogodio cilj.
- A šta kaže Igor? - Možeš pročitati zaključak eksperta.
Ali ti ništa ne razumeš, zbog ograničene mentalne sposobnosti.
- Tamo je jasno rečeno: metak. Metak! - I zbog čega sve ovo?
- Upucava vas neko, jednog po jednog. - Ko? - Pa, ti sedi i razmisli.
Seti se žrtava, i ko su im rođaci. Možda ćeš saznati ko je tako dobar strelac.
Klinac! Pravilno, sakrij se. Sad mu je baš teško da te upuca.
Da li će konačno da puca u prozor? E, on neće putacti u prozor.
Kako sam video, zna da koristi situacije. Interesantno je, što te je ostavio za kraj.
- Koji je dan danas? - Sreda. - I prošli se put desilo u sredu... I danas je sreda.
I svo to kažnjavanje, samo što smo se u sredom malo zezali.
Dvoje su već najebali zbog tog zezanja. Dobro su najebali, i u duši!
A ti si, izgleda mi, otavljen za zakusku... za desert.
- Šta da radim? - Da bežiš, bežiš, i da se ne okrećeš.
- Hvala, tata. - Oh, Bože, sada me i 'tata' zoveš, ali sledeće srede mamu da ne zoveš.
- A zašto da je ne zovem?
Advokata zovi, doktora, medicinsku sestru, koga god, samo ne majku.
Kurve pozovi, uličarke, uličarke su ti društvo na mestu, skoro kao rod.
- Deda je kući? - Ne. - Pa dobro, doćiću kasnije. - Ma daj, uđite!
- Pa, kako si? Dobro izgledaš. - Hvala.
- Pa gde je on? Na putu? - U prodavnicu je otišao. - Znači skoro će doći. Jasno...
- Što ti sat brzo razi? - Ne štedimo. - A ovo, nije vaše? - Teta Maše je.
- Koje teta Maše? - Iz zgrade 14. - Artemovna? - A-ha. - A gde je ona?
- U selo je otišla. Ključeve uvek ostavlja nama. - Uskoro se vraća?
- Rekla je, za tri nedelje. - Jasno. Daj mi vode da popijem!
- Otanite. - Treba već da krenem.
Hvala, i čuvaj se.
Zanimljivo, zanimljivo... Stari je i kuću prodao. Zanimljivo...
Govorim ja, svako pristupanje zločinu ima svoj finansijski sled.
Ivane Ivanoviču, možeš li mi poslati dvojicu tvojih? Pouzdanihs.
- Nikakav problem. Za 45 min. su kod vas. - Dobro.
- Vlasnik će se opirati? - Vlasnik je starac. - Penzioneri su malo nervozni - I to je slučaj?
- Šta tražimo? Lovu, oružje, dokumenta, narkotike? - Pa, nađemo li to, buniti se neću.
Zapravo, najviše me interesuje oružje. Patrone, čaure... i repetirka, sa dobrom opremom.
Ustanite, molim vas.
Deda, a šta oni traže?
Savest... Savest oni traže.
A šta je ovo? A? Šta je ovo?
- Parče papira. - Nije to parče papira. List je iz kalendara. Našao sam ga u kanti za đubre.
- Pa, šta? - Pa koji je to znak?
- Krst. - Šta on označava? - Označava, krst.
Genije...
- Milicija! Upali su mi u stan! Ovde su trojica... - Šta to sebi dozvoljavate?
- Šta vi sebi dozvoljavate, g. pukovniče? - Pazi stari, ne pravi grešku!
Ne pravim grešku.
Spokojno, ljudi.
Neka... ja ću da otvorim.
Ivan Fjodor... može?
- Zdravo Ivane. - Oprostite, ko ste vi?
- Artomova, Maria. - A on, šta će vam? - Ključevi mi trebaju. - Kakvi ključevi?
- Od stan. - Od kakvog stana? - Od mog stana. Ostavila sam mu.
- Gde su ključevi?
- Koji? - Od ženinog stana.
- Druže pukovniče, možda su ovi. Gđo, to su vaši ključevi? - Da, moji.
Zamnom, momci. I vi građanine, takođe.
Ej, gledaj tamo... Šta rade ovde?
Oh, što ovuda? Ovim putem je bliže. Izvinite.
Idemo drugim putem.
- Šta se desilo, znaš? - Ja idem da vidim.
Hajde, starče!
Idealni sektor, za vatru.
- Čisto. - Dobro ste pogledali? - Ništa nismo propustili, druže pukovniče.
To si ti. Znam da si to ti.
Evo šta ću ti reći, narodnim jezikom!
- Kunem ti se, ako se Vadimu nešto desi... - Kasno. - Šta, kasno?
Kasno si se setio. Već se desilo.
Šta? Šta si rekao?
Šta si rekao?!!!
Za njim!
Konačno se desilo...
Stao sam nasilniku na put, i sa njim sam završio.
- Ma šta se sa vama dešava? - I ja bih to hteo da znam.
Otkud ja znam!
Vadim! Vadim! Sine moj! Vadim! Vadim!
Druže pukovniče, šta radite, druže pukovniče?!
Polako... polako, polako, polako...
E, tako...
Brzo, imamo ranjavanje. Polje slobode 12, stan 4.
A, da... i psihijatra pozvati. kako izgleda, možda je odlepio.
Fjodoriču! Dođi.
- Kod tebe? - Kod mene, kod mene...
- Pa...? - Nije dobro, Ivane Fjodoriču. - Šta nije dobro?
Nije dobro svoj 'instrument' razbacivati.
A šta će tebi, 'instrument'?
- Na selu bi ti bilo bolje, zar ne? - Tamo više ničega nema.
Tolki život mi je nažalost prošao. Nije džabe instrument.
Nikako nije. I sam vidiš.
Gotovo je, Ivane Fjodoriču. Sud je donesen i ne podleže žalbi. Konfiskujem vlasništvo.
Slobodan si!
- A kako da živim? - Slobodan si.
Hvala, Aljoška.
- Fjodoriču! Tebe su puustili? - Nije me niko ni držao.
- Fjodoriču, daj da te poljubim. - Ej, bre, šta ti je?!!
- Fjodoriču, pravi si mužjak. Daj drugu ruku. - Gospode, šta ti je? Napadaš me na sred ulice.
- I sada.... - Slava...
----- K R A J ----- (Prevod: POPesku)